‫• זיהוי: פלא (Wonder) - ‏2017 • ‫• מקור הכתוביות: אחר • ‫• תזמון: BluRay ‏01:53:11 •‫
‫• הכתוביות הוכנו ע"י UniHebSubs •‫ ‫• צפייה מהנה •‫
‫"מסר 1 באוקטובר ‫מתחנת אוגי.
‫"הפעל מקלט וידיאו. עבור".
‫"הפעלה הסתיימה. ‫עבור. תודה".
‫אני יודע שאני ‫לא בן עשר רגיל.
‫כלומר עושה דברים רגילים. ‫אוכל גלידה, נוסע באופניים...
‫אני טוב בספורט... ‫באקס-בוקס שלי.
‫אוהב "מיינקראפט", מדע, ‫להתחפש בליל כל הקדושים...
‫קרב חרבות עם אבא שלי ‫ולראות "מלחמת הכוכבים" איתו
‫ולשגע את אחותי הגדולה.
‫ולחלום להיות בחלל החיצון, ‫כמו כל ילד רגיל.
‫אני רק לא נראה רגיל ‫כשאני עושה את הדברים.
‫אפילו הלידה שלי ‫לא הייתה רגילה.
‫היא הייתה מבדחת. ‫איך לידה יכולה להיות מבדחת?
‫עוזר שיש רופא נער... ‫-זה היום הראשון שלי. -נייט!
‫גם מצלמת וידיאו ענקית עוזרת... ‫אבל כדי ממש להצחיק?
‫צריך כמו בכל בדיחה טובה: ‫פאנץ' ליין. -הוא בא!
‫לאן התינוק הולך? ‫לך עם התינוק! לך איתו!
‫עברתי 27 ניתוחים מאז. ‫עזרו לי לנשום, לראות...
‫לשמוע בלי מכשיר ‫ולהיראות קצת יותר טוב...
‫אבל לא להיראות רגיל. ‫-הוא אמר שהוא...
‫לא רוצה ללכת. -אבל הוא מוכן. ‫-הוא לא מוכן!
‫אי אפשר ללמד אותו בבית לנצח. ‫ככל שנחכה, יהיה קשה יותר.
‫זו שנה ראשונה בחטיבת הביניים ‫לכולם, לא רק הוא יהיה חדש.
‫הוא יהיה החדש היחיד ‫שנראה כמוהו. תפסיקי רגע
‫לקפל מגבות ותקשיבי? זה כמו ‫להוביל צאן לטבח, ואת יודעת זאת.
‫אני בחיים לא אהיה ילד רגיל.
‫ילדים רגילים לא מבריחים ‫ילדים אחרים ממגרש משחקים.
‫- החדר של אוגי -
‫בילדים אחרים לא בוהים ‫בכל מקום.
‫אבל מותר גם לכם לבהות.
‫שמי אוגי פולמן. ‫בשבוע הבא אעלה לכיתה ה'.
‫ומאחר שמעולם לא הלכתי ‫לבית ספר אמיתי,
‫אני לגמרי ולחלוטין מבוהל.
‫"פלא"
‫- אוגי -
‫גברת פולמן, ‫טוב לראות אותך שוב.
‫ואתה בטח אוגי. לעונג לי. ‫אני מר טושמן.
‫מותר לך לצחוק... טושמן. ‫שמעתי הכול... טושי.
‫באטמן, פני ישבן. ‫מר טוכעס...
‫ובאביב יש לנו יריד מדע. ‫ולפי המורה שלך מהבית...
‫תזכה בפרס ראשון. ‫-שמעת, אוגי?
‫ולסיום השנה, כל הכיתה נוסעת ‫לשמורת טבע בפנסילבניה.
‫זה השיא של השנה, ‫אני מבטיח לך.
‫יופי, הם באו.
‫מיהם? ‫-חשבתי שיעזור לך
‫לפגוש כמה תלמידים לפני ‫שתתחיל ללמוד, מה דעתך?
‫ילדים אחרים עכשיו? ‫-הם למדו פה ביסודי
‫ומתמצאים ‫והם ייקחו אותך לסיור.
‫יהיה בסדר.
‫אוגי, אלה ג'ק ויל, ‫ג'וליאן ושרלוט.
‫חבר'ה, זה אוגי פולמן. ‫-היי. -היי. -היי.
‫לפגוש ילדים זה קשה יותר ‫מלפגוש מבוגרים.
‫כולם עושים פרצוף בהתחלה,
‫אבל ילדים לא טובים ‫בלהסתיר את זה.
‫אז לרוב אני מביט למטה.
‫אפשר ללמוד הרבה על אנשים ‫מהנעליים שלהם.
‫שלושת אלה הם: ‫ילד קרן-נאמנות...
‫ילד נדבות... ‫אוי, ילדה משוגעת.
‫אני משחקת בפרסומות. ‫-באמת? -כן. "טייד".
‫אולי תראו לאוגי את בית הספר? ‫תחזרו בעוד... חצי שעה?
‫התחלתי בגיל שנתיים, במקומי... ‫ובגיל שלוש עברתי לארצי... נסטלה.
‫היה קשה כי אני רגישה ללקטוז. ‫שמעת על דלי יריקה? -אז!
‫זו כיתת מחנך. ‫עם מר בראון.
‫אמא שלי אומרת ‫שהוא מוזר קצת. -ואז...
‫הייתי במקהלת "רדיו סיטי ‫מיוזיק הול". מופע חג המולד.
‫נבחנתי לתפקיד אנני בברודוויי, ‫פעמיים הוזמנתי ל"מולי",
‫אבל כנראה שהם הלכו בכיוון אחר. ‫-שרלוט!
‫את לא מפסיקה לדבר ‫אף פעם?
‫זו הקפטריה. האוכל פה... ‫בסדר יחסית.
‫או שיש לך אוכל מיוחד?
‫וואו! מזכיר לי הופעת אורח שלי ‫ב"חוק וסדר".
‫מדע "אמון" להיות קשה. ‫בטח לא תבלה פה הרבה.
‫אל תיפגע, אבל אם לא למדת ‫בבית ספר...
‫הוא למד בבית. ‫-אני רק אומר. מדע...
‫"אמון" להיות קשה, ‫אבל תלמד מדעים, נכון?
‫אולי נוכל להיכשל יחד. ‫-אולי תזוז, שהוא יוכל לראות?
‫טוב.
‫אין הרבה מה לראות. ‫שולחנות, כיסאות, אינקובטור.
‫מבערים. ‫אלה כרזות מדע דוחות.
‫וזה מחק. ‫-הוא יודע מה זה מחק.
‫אני אמור לדעת מה הוא יודע? ‫הוא לא מדבר. -אתה יודע
‫מה זה מחק, נכון? ‫-חבר, אתה חייב להגיד משהו.
‫כן, אני יודע מה זה מחק.
‫קוראים לך ג'ק או ג'קוויל? ‫-חשבת ששמו ג'קוויל?
‫כן, הרבה קוראים לי גם ‫בשם המשפחה, אני לא יודע למה.
‫עוד שאלות? ‫-לי יש שאלה לאוגי.
‫מה קרה לך בפנים? -חבר! ‫-קרתה לך תאונה? -ג'וליאן!
‫מה? טושמן אמר שמותר ‫לשאול שאלות. -זה לא מנומס,
‫והוא נולד כך, מר טושמן אמר. ‫-כן, רק חשבתי...
‫אולי הוא היה גם בשריפה... ‫-ג'וליאן? שתוק.
‫שתוק אתה! ‫-אולי כולנו נשתוק?
‫לא, לא הייתי בשריפה.
‫והמילה היא "אמור". ‫-מה?
‫אמרת שמדע "אמון" להיות קשה. ‫פעמיים.
‫המילה היא "אמור". באות ר'.
‫אולי אמא שלי ‫תוכל ללמד גם אותך בבית.
‫אתה רוצה לספר ‫איך הרגשת בסיור היום?
‫מר טושמן סיפר לי כמה מתוקים ‫הילדים היו ושג'וליאן...
‫הוא ממש חלום. ‫-לא. -לא חלום?
‫ילד שמתנהג אחרת ליד ילדים ‫וליד מבוגרים?
‫כן, כנראה. ‫-אני יודעת שזה קשה,
‫אבל תבין שהוא בטח ‫מרגיש רע עם עצמו
‫וכשמישהו מתנהג כמו קטן, ‫אתה צריך להיות הגדול, נכון?
‫נכון. -נכון.
‫תביט בי, אוגי. ‫הילד נשמע אידיוט.
‫אם דוחפים אותך, תדחף חזרה. ‫אל תפחד מאף אחד.
‫למה לוחשים? ‫-כי אני פוחד מאמא.
‫אתה צריך להיות גדול ‫ולהתעלות, זה קל.
‫אוגי, לדעתי, הדבר הטוב ביותר ‫השנה הוא שתלך לבית הספר
‫כי כולם יהיו חדשים. ‫אבל אם אתה לא רוצה ללכת...
‫לא, זה בסדר. ‫אני רוצה ללכת.
‫כן? ‫למה התחרטת?
‫יש להם מעבדת מדעים טובה. ‫ואני צריך מורה למדעים טוב יותר.
‫הנה! ‫-את שותקת, אמא?
‫גיבוי! אתה מדבר לאשתך כך? ‫-אתה מדבר לאשתי ככה?
‫לדגדג...
‫ניפגש פה אחרי הלימודים, טוב? ‫פה.
‫אני אוהבת אותך. ‫-ואני אותך.
‫נתראה.
‫אתה שומע אותי?
‫נשוחח כגבר אל גבר. ‫אני עוצר פה,
‫כי מפה זה אזור ללא אבא, ‫וללכת עם ההורים זה לא מגניב.
‫אתה מגניב. -אני כן, אבל ‫טכנית רוב האבות לא...
‫וגם הקסדות האלה לא.
‫שני חוקים. ‫הראשון:
‫תצביע רק פעם בשיעור, ‫לא משנה כמה תשובות ידעת.
‫חוץ מאשר במדעים. תרסק את זה. ‫-כן. -החוק השני:
‫אתה תרגיש לבד, אוגי, ‫אבל אתה לא. -כן.
‫נוריד? תחפושות זה לליל ‫כל הקדושים. היכון לשיגור.
‫אני אוהב אותך. ‫-ואני אותך.
‫תבלה. -ביי.
‫שתהיה משימה מוצלחת ‫והאל איתך. -אנחנו מוכנים כעת.
‫עשר, תשע, שמונה...
‫אלי היקר, ‫אנא שיהיו נחמדים אליו.
‫שלוש. שתיים, אחת.
‫אמא תמיד אמרה... ‫אם לא נעים לך איפה שאתה,
‫תדמיין איפה אתה רוצה להיות.
‫אוגי! אוגי! אוגי!
‫אני מחכה ‫לליל כל הקדושים.
‫טוב, כולם להירגע.
‫שמור! ‫-מצטער.
‫כולם מצאו כיסא? כן?
‫מצאנו את הכיסא שלנו, ‫יופי.
‫כמה מאיתנו כבר מכירים, כן? ‫ואחרים חדשים. היי.
‫שמי מר בראון ו... ‫אתה מאחר.
‫מצטער. עזרתי לסדר כיסאות ‫לאספה. -אין בעיה.
‫מישהו יודע מה פירוש ‫המילה הזאת? מישהו? לא?
‫"אמרות", חוקים לדברים חשובים. ‫-כמו מוטו. -נכון...
‫או ציטטות מפורסמות ‫או שורות מעוגיית מזל...
‫"אמרות" יכולות להניע אותנו, ‫להנחות לפני החלטות חשובות.
‫למה "אמרות" על הבוקר, ‫מר בראון? אגיד לכם.
‫כי אמרות יכולות ‫גם לספר לנו על עצמנו.
‫מי אני שואף להיות? זו השאלה ‫שצריכה להישאל כל הזמן,
‫איזה מין אדם אני? ‫אז זה מה שנעשה...
‫כל אחד יגיד שני דברים ‫שחשוב לדעת עליו. אני ראשון.
‫אחת: עבדתי בוול סטריט זמן רב. ‫ושתיים: עזבתי את וול סטריט
‫כדי להגשים חלום וללמד. בום! ‫מי הבא?
‫כן? ‫-ג'וליאן אלבנס.
‫ומגניב שאתה מגשים חלום. ‫-תודה רבה, ג'וליאן,
‫נשמע שני דברים שלך. ‫-טוב.
‫אחת: קיבלתי באטלגראונד-מיסטיק ‫והוא ענק. ושתיים:
‫קיבלנו שולחן פינג פונג בקיץ. ‫-מדהים. שאלות לג'וליאן?
‫כן? -באטלגראונד-מיסטיק ‫זה כמה שחקנים או אחד?
‫לא שאלות כאלה. ‫בסדר...
‫היי. קוראים לי אוגוסט פולמן. ‫אוגי. ו...
‫יש לי אחות ששמה ויה ‫וכלבה ששמה דייזי.
‫אני אוהב "מלחמת הכוכבים" ‫ואמרתי שלושה דברים. כן. מצטער.
‫בונוס, שלושה דברים. תודה רבה, ‫אוגי, היה מושלם. מי הבא?
‫יש לי שאלה לאוגי. ‫מה הקטע של הצמה שלך?
‫זה כמו פדוואן? ‫-מה זה פדוואן?
‫זה מ"מלחמת הכוכבים". ‫פדוואן זה ג'דיי מתלמד.
‫איזו דמות אתה הכי אוהב, אוגי? ‫-בובה פאט.
‫ודארת סידיוס? ‫אתה אוהב אותו?
‫אאוץ'. -טוב, נדבר ‫על "מלחמת הכוכבים"
‫בהפסקה? כן?
‫מי רוצה לקרוא את אמרת החודש? ‫-אני! -אני! -אני!
‫אני! אני! אני!
‫מה איתך? מה שמך? -סאמר. ‫-סאמר, את רוצה לנסות?
‫"בבחירה בין להיות צודק ‫ולהיות נדיב, בחר בנדיב".
‫היי, אפשר לשבת שם? ‫-בטח!
‫אתה אוכל כמו מפלצת סארלק, ‫פדוואן צעיר.
‫חוק התנועה הראשון ‫של ניוטון.
‫חפץ בתנועה ימשיך לנוע ‫אלא אם כן...
‫לא ציפיתי שתדעו זאת ‫ביום הראשון.
‫מופעל עליו כוח אחר. ‫-מופעל עליו כוח אחר.
‫טוב מאוד. ‫כך זה עובד:
‫חפץ נע ‫ישנה מהירות או כיוון
‫רק אם משהו אחר ‫יגרום לו לעשות זאת.
‫דארת הידיוס, שמעת? צמות ‫לא באופנה מזמן כ"אמור" באות ר'.
‫הן תמיד היו מפגרות. ‫-נתראה מחר.
‫ביי, בארף הידיוס!
‫היי. ‫-היי, אמא.
‫אוגי, אתה אמור לדפוק. ‫ברצינות.
‫מישהו צחק על זה?
‫לי היה יום מעולה.
‫רק מנסה להיות קליל... ‫נכון, דייזי? כן, ילדה טובה.
‫אני הלכתי לקינקוז היום, ‫כדי שינסו...
‫להוריד את התזה שלי מזה. ‫-תסיימי את התואר שלך?
‫מה זה? -דיסקט. ‫-מה? -בחייך, דיסקט...
‫הילדים היום. ‫זה בעצם אייפון...
‫בלי מוזיקה, בלי שיחות, אבל... ‫-לא מצאו את הקובץ.
‫לא נורא, תמצאי מקום. ‫-זה מעולה, אמא.
‫אולי. תודה.
‫אז אוגי... ‫-כן?
‫היי. איך היה היום הראשון ‫בבית הספר?
‫כדור הארץ לאוגי. שאלנו משהו... ‫איך היה היום שלך?
‫טוב. ‫-טוב איך? היה טוב?
‫או רע, ואתה לא רוצה לספר לנו? ‫-היה טוב. מה להגיד? היה טוב!
‫אל תכעס על אמא בגלל ‫בית הספר, זה גם רעיון שלי.
‫למה אני לא יכול לומר "טוב" ‫כמו כולם?
‫הצלחה מאה אחוז היום.
‫לא ישאלו על היום שלי?
‫לא ככה קמים מהשולחן. ‫בוא, דבר אליי.
‫שב.
‫תוריד את זה, בבקשה.
‫אני מצטער. ‫-זה בסדר. יהיה בסדר.
‫למה אני כזה מכוער? ‫-אתה לא מכוער, אוגי.
‫את חייבת להגיד כי את אמא שלי. ‫-וזה לא נחשב?
‫כן. -זה הכי נחשב, ‫כי אני הכי מכירה אותך.
‫אתה לא מכוער ומי שירצה ‫להכיר אותך יראה את זה.
‫הם לא מדברים איתי. ‫זה משנה שאני נראה שונה.
‫ניסיתי להציג שזה לא, ‫אבל זה כן. -אני יודעת.
‫זה תמיד ישנה? ‫-אני לא יודעת.
‫מותק... תקשיב...
‫תביט בי. לכולנו יש סימנים ‫על הפנים.
‫לי יש קמט מהניתוח הראשון שלך, ‫יש לי קמטים פה
‫מהניתוח האחרון שלך. ‫זאת המפה
‫שמראה לאן אנחנו הולכים, ‫וזאת המפה
‫שמראה איפה היית. ‫והיא אף פעם לא מכוערת.
‫ושיער השיבה שלך?
‫זה באדיבות אבא שלך, ‫נראה לי.
‫וכאילו הזמנו אותו. ‫-איך היה היום שלך?
‫היום שלי ממש טוב כרגע.
‫"הם נסעו לפלורידה, ‫שם גולום גר ב...
‫"מיאמי ו..." ‫-אבא לא מרכיב משקפיים.
‫אתה ממציא את זה.
‫- ויה -
‫אוגוסט הוא השמש. אמא ואבא ‫ואני חגים סביב השמש.
‫אבל אני אוהבת את אחי ‫ורגילה ליקום הזה.
‫אמא אומרת שליום הולדת ארבע ‫ביקשתי אח קטן.
‫וכשהוא נולד, ‫תוך שניות התאהבתי בו...
‫אתה שומע אותי? ‫אם הם בוהים, שיבהו.
‫אתה לא יכול להתמזג ‫כשנולדת להתבלט.
‫בחיים לא ביקשתי מאמא עזרה ‫בשיעורי בית. ואבא לא הזכיר לי
‫ללמוד למבחן. למדתי בעיקר ‫בחדרי המתנה בבתי חולים.
‫הוריי אומרים שהייתי הילדה ‫הכי מבינה בעולם.
‫אני לא בטוחה. אבל משפחתי ‫לא יכלה לקחת עוד משהו.
‫משפחתי אוהבת אותי, ‫אבל מאז שסבתא מתה,
‫רק חברתי מירנדה ‫מכירה אותי.
‫מירנדה! תראי אותך. ‫-היי, ויה.
‫סימסתי לך אלף פעם. ‫מתי חזרת? -לפני שבועיים.
‫שבועיים? ‫-מצטערת, היה שיגעון...
‫כן, זה בסדר. ‫מה עשית לשיער?
‫אהבת? ‫-כן, כן. זה נראה פראי.
‫מנסה משהו חדש... ‫נדבר אחר כך.
‫את חושבת להירשם?
‫למה? -מועדון דרמה. הם לומדים ‫תיאטרון ויעלו מחזה באביב.
‫לא, אני לא חנונית תיאטרון. ‫-חבל. אני כזה.
‫אני ג'סטין, אגב. ‫-סליחה, חוסר נימוס,
‫אני ויה. אוליביה. ‫-ימים ראשונים זה קשה, לא?
‫כן. ממש.
‫אמא רצתה לבוא איתי ‫מהרכבת התחתית.
‫נאלצתי לזרוק אותה ברמזור.
‫לאמי אין מושג שאני משתמשת ‫במטרו-קארד.
‫גם את בת יחידה? -כן... ‫-הם לא מקשיבים.
‫אמרתי לאמא שאני רוצה ללמוד ‫גיטרה ולנגן כג'ימי הנדריקס.
‫מה קרה?
‫היה נעים להכיר, ויה. ‫אוליביה. -כן.
‫גם אותך, ג'סטין. ‫-אולי ניפגש. לא על במה, ברור.
‫- ג'סטין הולנדר -
‫- ויה הולנדר, ‫"ויה פולמן-הולנדר -
‫יבוא.
‫לילה טוב, מותק. ‫-איפה אמא? -נרדמה.
‫טוב. ‫מה שלום אוגי?
‫יש איזה בריון, את יודעת.
‫איך היה היום הראשון שלך?
‫ממש טוב. -טוב? -כן. ‫-תמסרי ד"ש למירנדה.
‫טוב. -חלומות פז. ‫-לילה טוב.
‫- החברות הכי טובות -
‫אמא עצרה את חייה ‫בשביל אחי.
‫תמיד רצתה לאייר ספרי ילדים ‫וללמד אמנות.
‫כמעט סיימה תזה לתואר שני ‫כשאוגי נולד.
‫אז היא הפסיקה לכתוב אותה. היא ‫הפסיקה הרבה דברים כשאוגי נולד.
‫אבל היא מעולה בציור. ‫לא בטוח שהיא קולטת
‫שאוגי הוא במרכז כל יקום ‫שהיא מציירת.
‫מירנדה אמרה בצחוק ‫שהבית שלי הוא כמו כוכב ארץ,
‫מסתובב סביב "הבן", ‫לא הבת.
‫זה לא סותר את העובדה ‫שלאמא יש עין מצוינת.
‫רק הלוואי שפעם... ‫היא תשתמש בה להביט בי.
‫כן, טוב, טוב.
‫מירנדה?
‫ויה? מה את עושה פה? ‫-מנסה משהו חדש. ואת?
‫כנ"ל.
‫חבר'ה! חימום קול! ‫בואו כולם.
‫ידיים למעלה! גבוה! ‫ו...
‫חבר'ה, אתם מוכנים...
‫חבר'ה, לזוז. שבו יחד. ‫-גבירותיי ורבותיי.
‫תישארו... טוב. ‫היי, איך קוראים לך?
‫אוגי. מגפיים נאים. ‫-מעולה. תודה.
‫כולם, הנה. גולשים... ‫ותגידו "צ'יז".
‫בית ספר נהיה... ‫התרגלתי אליו.
‫חוץ מהדודג'בול! איזה רשע ‫המציא את הדודג'בול?
‫אבל אני הכי לא אוהב את החצר, ‫כי כל בית הספר שם.
‫אף אחד לא עושה משהו מגעיל ‫או מדבר או צוחק.
‫הם רק מביטים, מביטים הצידה ‫ושוב מביטים. ילדים רגילים.
‫אני רוצה לומר: "נכון שאני נראה ‫מוזר, אבל זה בסדר".
‫אם צ'ובאקה יתחיל ללמוד פה ‫בטח גם אני אבהה בו.
‫אני מצטער אם המבטים שלי ‫הביכו אותך.
‫כדי שנוכל לראות ‫אנחנו זקוקים לאור.
‫כרגע האור מוחזר מהכרטיס ‫דרך האוויר והכוס, לעין שלכם.
‫אבל מה אם נוסיף מים?
‫אכן. כשאור עובר מחומר או ‫מדיום אחד לאחר, הוא מתכופף.
‫כיפוף האור ידוע גם כ...
‫השתברות. ‫-יפה מאוד, אוגי.
‫ג'ק, אתה בסדר? ‫-כן, השתברות. -טוב.
‫פנו את השולחן. ‫חידון בזק.
‫מהר.
‫ג'ק, בוא תשב פה.
‫תכף. ‫-לאן הוא הולך?
‫היי, תודה שעזרת היום. ‫-אין בעיה. -ואל תדאג...
‫טעיתי בשניים, שמיס פטוסה ‫לא תדע. -אני לא דואג,
‫הכי גרוע יעיפו אותי.
‫גם אתה לא אוהב את בית הספר? ‫-הוא מעולה.
‫רציתי ללמוד בוויין מידל, ‫עם נבחרות ספורט.
‫אז למה באת הנה? ‫-נתנו לי מלגה.
‫אם תרצה עזרה במדע, ‫תבוא אליי הביתה אחר כך,
‫אם אתה רוצה. ‫-מעולה. תודה!
‫מה קרה? -אני לא אוהב ‫לאכול מול אנשים.
‫למה? -זה סיפור ארוך, אבל ‫כשאני אוכל, אני לועס
‫כמו צב פרה-היסטורי. ‫-באמת? גם אני!
‫יש לך טונה על הפנים. ‫-כן, טונה, אחי!
‫לא, לא! ‫אני אראה לך איך עושים.
‫זה עוד יותר דוחה.
‫אני מתחפש לבובה פאט השנה. ‫-אני אוהב את ליל כל הקדושים, אבל
‫חג המולד הוא החג הכי טוב. ‫-לא, ליל כל הקדושים הכי טוב.
‫סוכריות מול שבועיים חופש? ‫משוגע.
‫אפילו הכלב שלך מסכים. ‫-אמא, זה בסדר שג'ק יבוא אלינו?
‫כן! -תודה, גברת פי. ‫-יש שלג בחג המולד.
‫יש שלג גם בליל כל הקדושים. ‫-איך? -אם גרים באלסקה או...
‫יש סופת שלג. ‫-אני צריכה להיות רגועה.
‫חשבת לעשות ניתוח פלסטי? ‫-לא, אף פעם. למה?
‫זה אחרי ניתוח פלסטי! ‫לא קל להיראות טוב כל כך.
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע: ‫מלחמת אגודלים.
‫קידה, נשיקה, התחל.
‫נייט.
‫שריפה.
‫מי שלא רואה מצלמה, ‫המצלמה לא רואה אותך.
‫נאלתר כאילו יש לנו מושג. ‫כולם להגיד "סטלה!"
‫סטלה!
‫אני לא מבין אותך. ‫-מה?
‫אני לא מבין אותך. ‫רוב האנשים
‫לא מפסיקים לדבר על עצמם. ‫את לא מדברת.
‫אני מקשיבה. -גם אני. ‫-אני יודעת.
‫אז את כן שמה לב. ‫טוב, זו התחלה.
‫אני מקשיב טוב. אז תגידי משהו, ‫לאיזה תפקיד תיבחני?
‫אני לא טיפוס "העיירה שלנו". ‫-בחייך, אל תהיי "תאורנית".
‫תהיי אמילי. -תפקיד ראשי? ‫-המשפחה שלך
‫לא תריע לך ב"תא". ‫-הם עסוקים. לא יריעו לי ממילא.
‫איש במשפחה לא ימחא לך כפיים? ‫-סבתא שלי.
‫הנה. תביאי אותה. ‫-אני לא יכולה.
‫אז אני אמחא לך כפיים. ‫-למה אתה נחמד כל כך אליי?
‫כי את בת יחידה. ‫נהיה יחד בעניין.
‫תחשבי על זה, טוב?
‫וסבתך עדיין מריעה לך.
‫אני מכירה אותך.
‫ואני אוהבת אותך ‫יותר מהכול בעולם.
‫מה עם אוגי? ‫-אני אוהבת את אחיך.
‫אבל לו יש הרבה מלאכים ‫ששומרים עליו. ולך יש אותי.
‫כן.
‫את בכל מקום. ‫ו...
‫את המועדפת שלי.
‫גם את המועדפת שלי, סבתא.
‫אמא, דייזי הרסה לי את ‫תחפושת בובה פאט! -מה?
‫איפה היית? מאוחר! -סליחה. ‫-היא הקיאה עליה!
‫אז תלבש תחפושת מלפני שנה. ‫-אבל אמרתי לג'ק שאתחפש
‫לבובה פאט, לא לגוסט-פייס! -מחר ‫ליל כל הקדושים, החנויות סגורות
‫וידיי האמנותיות מכינות בשר, ‫אז תבין. -בסדר!
‫את צריכה עזרה, אמא? ‫-מה? -עזרה.
‫כן, תודה. ‫תקצצי רוזמרין, בבקשה.
‫איפה אמרת שהיית?
‫הייתי בקוני איילנד.
‫אולי לא תלכי ללימודים מחר? ‫זה ליל כל הקדושים.
‫זה סוף שבוע ארוך. נבלה יחד קצת. ‫-כן, יהיה נחמד.
‫בסדר, יופי.
‫פלפלים? אני לא רוצה, ‫הם עושים לאבא גזים.
‫לא אכפת לי שג'ק מעדיף ‫את חג המולד. -היי, אוגי!
‫בשבילי, ליל כל הקדושים ‫זה החג הכי טוב בעולם.
‫זה ענק כשאני מחופש! ‫לרוב אני מוריד את הראש
‫שלא יראו אותי, אבל בליל כל ‫הקדושים אני הולך בראש זקוף!
‫אני לא יודע מי זה היה, ‫הוא לא ידע מי אני. זה מגניב!
‫כי אנשים לא אוהבים לגעת בי, ‫הם חושבים שאני מידבק.
‫כן, צ'ואי! גבוה! ‫פיצוץ דינמיט!
‫זה ממש דומה לו. ‫-החלק הזה, נכון? -כן.
‫הוא תמיד הזכיר לי "ראש מכווץ"... ‫-או אורק.
‫לו נראיתי כמוהו, ‫הייתי מכסה את הפנים.
‫לו נראיתי כמוהו, ‫הייתי מתאבד.
‫למה אתה כל הזמן איתו, ג'ק? ‫-כן. -אני לא יודע.
‫טושמן ביקש שאלווה אותו ‫ועכשיו הוא הולך אחריי לכל מקום.
‫זה בטח מסריח! ‫מסריח.
‫"אף אחד ‫לא שם את בייבי בפינה".
‫מדהים כמה אבא דומה ‫לפטריק סוויזי בסרט הזה.
‫ממש לא!
‫אז מה קורה עם מירנדה?
‫זה לא רק השיער הוורוד. ‫היא פשוט...
‫לא מוכנה לדבר איתי. ‫-הייתה לי חברה בתיכון.
‫עברנו אותו דבר בדיוק, ומה עשיתי ‫שתיקן זאת כמעט מיידית?
‫אכלתי פנס-דלעת ‫מלא סוכריות.
‫כן, מר טושמן. ‫יש לו בחילה? יש לו חום?
‫מה האחות אמרה? מצטערת... ‫תודה. אני כבר באה.
‫מותק, אני רצה. ‫אחיך הקיא בבית הספר.
‫נייט, איפה הקסדה שלו? הוא ‫ביקש אותה וחיפשתי בכל מקום.
‫אני לא יודעת. משהו בבית הספר. ‫הוא לא אומר, לא יוצא מהחדר
‫ועכשיו הוא לא רוצה לצאת ‫לממתק או תעלול!
‫כן, טוב. תודה, רק תגיע.
‫בוא, תתכונן. ‫תכף מצעד ליל כל הקדושים.
‫את אמורה לדפוק!
‫לכי מפה!
‫אמא אומרת שלא תספר מה קרה. ‫מישהו אמר משהו?
‫מישהו תמיד אומר משהו! ‫-ספר לי מה קרה.
‫זה לא עניינך! -לקחת לי ‫את היום עם אמא, זה ענייני.
‫שמעתי את ג'ק מדבר מאחורי ‫הגב שלי. הוא אמר שהוא יתאבד
‫אם ייראה כמוני. ‫-ג'ק ויל?
‫הוא לא הנחמד? ‫-אין נחמדים!
‫חבל שהלכתי בכלל לבית ספר! ‫-אבל אהבת את בית הספר.
‫אני יודעת. -אני שונא ‫את בית הספר! שונא!
‫אוגי, צר לי, אבל לא רק לך ‫יש ימים רעים. -ימים רעים?
‫אנשים נמנעים מלגעת בך? ‫אם במקרה נוגעים בך,
‫הם קוראים לזה מגפה? ‫-לא.
‫רק ג'ק ויל היה לי,
‫אל תשווי ימים רעים שלך ‫בבית הספר
‫לימים רעים שלי, ‫טוב? -טוב.
‫שמת לב שמירנדה כבר לא באה? ‫-מה? -לא שמת לב. הלם.
‫כן, היא נסעה למחנה קיץ ‫והיא כבר לא אוהבת אותי. -למה?
‫כי בית ספר זה על הפנים. ‫ואנשים משתנים. אז...
‫אם אתה רוצה להיות ילד רגיל, ‫אלה החוקים.
‫אז בוא נלך לבקש ‫ממתק או תעלול. טוב?
‫כי כרגע... אנחנו ‫החברים הכי טובים שלנו.
‫באמת? ‫-כן. אז בוא.
‫תקבל את כל ממתקי ‫ליל כל הקדושים שלי.
‫אתחלף איתך בטעם תפוח. ‫-לא. אמרתי שתקבל את
‫כל הממתקים שלי, זה היה רק ‫כדי שתצא מהבית. -והשוקולד?
‫לא. -והסמרטיז? גאמיז, ‫ליקוריץ, ריס, הרשיז. -לא!
‫וכל השאר. -טוב, ‫תקבל את כל הממתקים שלי.
‫- חוג תיאטרון, ‫"העיירה שלנו" -
‫ויה, את הבאה בתור. ‫קבלו את ויה!
‫דייזי...
‫תעזרי לי לחזור ‫למשרד הפינתי שלי?
‫היי, אוגי! ‫אתה מרגיש טוב יותר?
‫אתה בסדר, אוגי? ‫-כן.
‫בטוח? כי אתה מתנהג מוזר. ‫-אני בסדר, ג'ק. טוב?
‫טוב.
‫- ג'ק ויל -
‫הם רוצים מה? ‫-לעשות סיור בבית הספר.
‫אבל זה החופש הגדול. ‫-אני יודעת. אבל המורים שלך אמרו
‫למר טושמן שאתה נחמד. ‫-אני לא נחמד. -אתה נחמד.
‫ואני גאה שחשבו עליך בשביל זה. ‫-בלי רגשות אשם.
‫ונתנו לך מלגה, נכון? ‫-אמא...
‫מי עוד משתתף? ‫-שרלוט וג'וליאן.
‫לא. -למה, מה הבעיה? ‫-שרלוט רק תדבר על ברודוויי
‫כל הזמן. וג'וליאן הכי מזויף בעולם. ‫אז מצטער, לא.
‫ג'ק, זה בשביל הילד הזה. ‫-מי?
‫זה מחנות הגלידה. ‫כן...
‫אם ילד חמוד כמו אחיך בוכה ‫כשהוא רואה אותו,
‫איזה סיכוי יש לו ‫בחטיבת הביניים?
‫טוב. ‫-תודה, ילדון.
‫ארבעה דברים שלמדתי ‫על אוגי פולמן. קודם כול,
‫מתרגלים לפנים שלו. ‫-זה לא קרח רגיל, אסור לגעת...
‫שנית, הוא ממש חכם. ‫הוא לפניי בכל דבר.
‫במדעים, הוא לפני כל בית הספר. ‫-כולם רואים?
‫שלישית, הוא ממש מצחיק. ‫אבל רביעית,
‫הכרתי אותו, ואני רוצה להיות ‫חבר של אוגי.
‫בהתחלה, אני מודה,
‫הייתי נחמד אליו ‫רק כי אמא ביקשה...
‫עכשיו, אני בוחר לבלות איתו. ‫הוא חבר טוב.
‫אם כל כיתה ה' תעמוד בשורה ‫ואוכל לבחור עם מי לשחק,
‫אבחר באוגי.
‫מה קרה? ‫-לך מפה!
‫ג'ק, בוא שב איתנו! ‫-כן, בוא.
‫מעניין מה קרה. ‫-ג'ק נגע באוגי ולא רחץ ידיים,
‫ג'ק נדבק ב"מגפה". ‫-זה לא יפה.
‫לא התחלנו בזה. ‫-לאן את הולכת?
‫היי, אני סאמר. -אני יודע. ‫היינו בשעת מחנך.
‫את לא חייבת לעשות את זה. ‫-לעשות מה?
‫להיות חברה שלי. ‫אני יודע שטושמן דיבר איתך.
‫על מה אתה מדבר, אוגי? ‫-טושמן דיבר עם כמה ילדים
‫לפני תחילת הלימודים ‫שיהיו חברים שלי.
‫הוא לא דיבר איתי. -כן. ‫-לא נכון. -כן נכון.
‫לא נכון, אני נשבעת בחיי! ‫-טוב, טוב.
‫אל תכעסי. -אני לא אוהבת ‫שמאשימים אותי בדברים, טוב?
‫טוב, אני מצטער. ‫-בצדק.
‫הוא באמת לא דיבר איתך? ‫-אוגי! -פשוט...
‫אז למה את יושבת פה?
‫כי אני רוצה חברים נחמדים ‫לשם שינוי. -גם אני.
‫מגניב.
‫את תידבקי ב"מגפה". ‫-יופי.
‫סאמר נדבקה ב"מגפה". ‫-תשתקי!
‫אז מה קרה עם ג'ק ויל? ‫-את מבטיחה לא לספר?
‫קיבלתי את התפקיד! ‫-ברכות. -תודה.
‫היא קיבלה את התפקיד! וואו! ‫היא בטח קיבלה את אמילי. -כן.
‫מה קיבלת? ‫-מחליפה של אמילי.
‫אני לא אומר רעל. רק קצת לסמם ‫את מירנדה לפני ההצגה.
‫די! ‫-תלמדי את השורות שלה
‫ויהיה לנו תירוץ לבלות יותר. ‫נתחיל בסצנת הנישוק בעמ' 110.
‫רגע. ג'ורג' ואמילי?
‫אין עמוד 110.
‫אני חושב שאני ממש ‫רוצה לנשק אותך.
‫אבל אני לא יודע איך תגיבי.
‫מה קרה?
‫אני לא בת יחידה.
‫אמא? -רגע, ויה. ‫אוגי, הולכים!
‫חשבתי שהיית בספרייה. ‫-כן, שינוי בתוכניות.
‫היי, אני ג'סטין. ‫-איזבל.
‫דייזי שוב הקיאה. דליים! ‫-דליים...
‫ג'סטין, זה אחי אוגי. ‫-היי, בחור! -היי.
‫מה יש לך בנרתיק? ‫מרגמה?
‫לא, זה כינור. -תגיד לאנשים ‫שזו מרגמה. זה מגניב יותר.
‫זה רעיון מעולה, אתה צודק. ‫-אנחנו בדרך למרכול.
‫אמא מכינה... איך קוראים לזה? ‫-פייז'ואדה. -פייז'ואדה.
‫המועדף של אבא. ‫אתה מוזמן להישאר, ג'סטין.
‫תודה רבה. נעים להכיר אותך. ‫-גם אותך!
‫ביי, אוגי. ‫-אין מה לראות פה.
‫זה גן. כלומר שני גנים זהים... ‫והצרה היא ששני הוריי
‫נושאים את הגן הזה בו זמנית, ‫כלומר...
‫זכינו בלוטו. ‫בהפוכה כאילו...
‫ובעולם אחר, ‫הייתי נראית כמוהו.
‫סליחה שאמרתי לך ‫שאני בת יחידה.
‫לפעמים נחמד להסתיר קצת. ‫הבנתי. זה בסדר.
‫מייג'ור טום, זה אתה? ‫-מירנדה!
‫נפלא לשמוע אותך שוב. ‫-מצטער, ויה לא פה.
‫התקשרתי להגיד לך שלום. ‫מה שלומך?
‫טוב. ידעת שאני הולך ‫לבית ספר רגיל? -אין מצב.
‫אתה אוהב את זה? -כן... ‫פחות קשה מללמוד בבית עם אמא.
‫כן, בטח. איך הילדים? ‫נחמדים? -לא.
‫אבל יש לי חברה אחת. סאמר. ‫יש לנו מועדון שמות.
‫סאמר, אוגוסט, הבנת? ‫-יופי לך, אוגי.
‫איפה ויה? ‫-יצאה עם החבר שלה.
‫באמת? -כן. פגשנו אותו ‫לפני שבוע, הוא סופר-נחמד.
‫התגעגעתי, מייג'ור טום. ‫-גם אני אלייך, מירנדה.
‫ותגיד לוויה שהתגעגעתי ‫גם אליה?
‫למה לא תגידי לה בעצמך?
‫אני זזה, ‫אמא קוראת לי, אבל...
‫אתה יודע שאתה יכול ‫להתקשר אליי בכל זמן, כן? -כן.
‫אז תתקשר אליי בכל זמן. ‫-טוב. -חג מולד שמח, אוגי.
‫כריסמס שמח, מירנדה.
‫- מירנדה -
‫תפתחי. ‫-ויה ואני חברות טובות מהגן.
‫משפחתה הייתה ‫כמו משפחה שנייה שלי.
‫אוגי היה כמו אחי הקטן. ‫-איך ההרגשה? -מדהימה.
‫כמה שנים המשפחות שלנו ‫חגגו חג מולד יחד.
‫תגידו חג מולד שמח! ‫-חג מולד שמח!
‫אבל עכשיו אבי עסוק עם אשתו ‫החדשה, הבוסית שלו לשעבר.
‫ואמא שלי ‫לא מתאוששת מזה.
‫לקחתי עבודה במחנה קיץ ‫רק כדי לא לחזור הביתה.
‫יום אחד, ‫וממש בלי לתכנן...
‫נסחפתי למשחק דמיוני קטן ‫עם הבנות במחנה.
‫אמרתי שאני גרה ‫בבית ענק, ברחוב יפה,
‫עם שני הוריי המדהימים ‫וכלבתי המדהימה דייזי.
‫ואחי הקטן המדהים ‫עם פרצוף מעוות.
‫וכולם השתגעו. מה הכוונה "מעוות"? ‫איך הוא נראה?
‫פתאום כולם רצו לדבר איתי. ‫ובסוף הקיץ,
‫הייתי הכי פופולרית במחנה.
‫כשחזרתי, רציתי להתקשר ‫לוויה, אבל...
‫היא הייתה שואלת על הוריי ‫ועל המחנה.
‫ואז ראיתי את ויה נבחנת להצגה ‫ונזכרתי כמה היא מגניבה
‫והבנתי למה במחנה אהבו אותי ‫יותר כשהתחזיתי לה.
‫אוגי היה מבלה איתנו כל הזמן.
‫אני קניתי לו ‫את קסדת האסטרונאוט.
‫הוא אהב כל כך את החלל. ‫ורציתי שהוא ידע שהעולם
‫גדול יותר מהחדר שלו.
‫ועכשיו הוא יצא, ‫ואפילו לא ידעתי.
‫יכולתי לעזור לו. ‫אולי הוא היה יכול לעזור לי.
‫אני לא יודעת. ‫אבל לא תזיק לי עזרה כרגע.
‫- החופש הכי גרוע. ‫נתראה בראש השנה! -
‫זה היה מדהים!
‫תראה, הנה ג'ק ויל.
‫נמצא גבעה אחרת.
‫אתה לא יכול להתחמק ממנו לנצח. ‫-בואי כבר!
‫שבע, שש, חמש, ארבע, ‫שלוש, שתיים, אחת.
‫שנה טובה!
‫תודה על העזרה, דייזי. ‫ממש תרמת.
‫ואתה? -חג המולד היה נפלא. ‫נסענו להרים והיה שלג מדהים,
‫כמו אבקה. -יפה. ואתה ג'ק? ‫-הייתי בגבעת השלדים,
‫היה הכי טוב. ‫-אני שונא את המקום הזה!
‫צריך לקרוא לו גבעת האשפה. ‫-כן. השארתי שם מזחלת כשעליתי,
‫סתם גרוטאה. ‫חזרתי למחרת ומישהו לקח אותה.
‫אולי חסר בית שרצה לגלוש. ‫-כן. -כן.
‫אמרה חדשה: ‫"מעשיך הם מונומנטים שלך".
‫ארכיאולוגים מצאו כתובת זו ‫על קירות קבר מצרי קדום.
‫מישהו יגיד לי מה פירושה? ‫סאמר.
‫לדעתי, מה שאנחנו עושים ‫הוא הכי חשוב. -מצוין.
‫עוד מישהו?
‫סאמר. ‫-היי, אתה בסדר?
‫כן. פשוט... ‫זה יישמע טיפשי, אבל...
‫את יודעת למה אוגי הפסיק ‫לחבב אותי? -תשאל אותו.
‫שאלתי, אבל מאז ליל כל הקדושים ‫הוא לא מדבר איתי.
‫את יודעת מה? לא אכפת לי. ‫מצטער. -גוסט-פייס.
‫רגע. מה? -זה כל מה ‫שאני יכולה להגיד לך.
‫לאחר שסיימנו עם המבחנים, ‫אני רוצה שתתחילו לחשוב
‫על פרויקטים ליריד המדעים ‫של כיתה ה'. עליכם להכין אותם
‫לאחרי חופשת האביב, בסדר? ‫זה יכול להיות כל דבר...
‫עליכם ליצור משהו מרגש, ‫משהו שאתם גאים להציג.
‫מר ויל? מר ויל?
‫משהו חשוב יותר לחשוב עליו? ‫-לא.
‫נתחלק לזוגות. ‫השותף יהיה חברכם לשולחן.
‫מיס פטוסה? צריך להיות בזוג, ‫אבל ג'ק, איימוס ואני
‫רוצים לעבוד על פרויקט יחד... ‫-בסדר, אולי נחליף. -לא.
‫סליחה? מה? ‫-לא, זה בסדר.
‫אני אשאר עם מי שקיבלתי. ‫אני נשאר עם אוגי.
‫למה עשית את זה? ‫-אני לא רוצה להחליף. -למה לא?
‫אתה באמת רוצה להיות ‫עם היצור הזה?
‫מר טושמן היקר, ‫אני מצטער שנתתי אגרוף לג'וליאן.
‫טעיתי שעשיתי את זה. ‫אולי תצטרך להעיף אותי,
‫אבל אני מעדיף לא להגיד ‫למה עשיתי את זה.
‫אולי זה יסבך גם את ג'וליאן, ‫וזה לא הוגן.
‫בכבוד רב, ג'ק ויל.
‫מר ויל היקר, דבר אחד למדתי ‫ב-20 שנים בחינוך...
‫יש שני צדדים לכל סיפור. ‫ואני חושב שאני יכול לדמיין
‫למה פרץ הריב. אמנם אין הצדקה ‫להכות תלמיד אחר,
‫אבל שווה להגן על חברים טובים. ‫לכן...
‫אחרי השעיה של יומיים, ‫המלגה שלך תחכה לך.
‫תמשיך כך ותמשיך להיות ‫הילד הטוב שכולנו מכירים.
‫בכבוד רב, מר טושמן.
‫מה נורא בזה שלא סיפרתי לכם ‫על הצגה טיפשית?
‫אני לא מופיעה בה, אני רק תאורנית. ‫-החבר שלך מופיע
‫ולא נראה לך שנרצה ‫לראות אותו? -לא!
‫בואו נירגע... -היית טובה ‫בלהשאיר אותי לבד כל חיי.
‫פתאום את מתעניינת? ‫משעמם לך כי אוגי בבית הספר?
‫התזה שלך לא מתקדמת? ‫-נייט, תסלח לנו? -איזי...
‫נייט!
‫מה הן אומרות שם? ‫-ידידי, הן אומרות הרבה דברים.
‫זה לא נוגע לנו. נראה את עולם ‫ה"מיינקראפט" שלך,
‫כי אולי נעבור לגור בו.
‫אז נלך לראות את המחזה?
‫לא ידעתי באיזה מחזה מדובר ‫ולא נראה לי
‫שזה יעניין ילד בגילך. ‫-כן, יהיה לך משעמם.
‫את ואבא הולכים? ‫-אבא ילך ואני אשאר איתך.
‫מה? תענישי אותי ולא תלכי? ‫-מראש לא רצית שאבוא, זוכרת?
‫עכשיו את יודעת, ‫וברור שאני רוצה שתבואי.
‫על מה אתן מדברות? ‫-שום דבר. -שום דבר.
‫את משקרת. -זה משהו בקשר ‫לבית הספר של ויה. -את לא רוצה
‫שהחבר'ה שלך בתיכון ידעו ‫שיש לך אח מפלצת! -אוגי!
‫אוגי, זה לא נכון. -די לשקר! ‫אני לא אידיוט, אני יודע מה קורה!
‫דייזי?
‫אוגי, בוא. -אני לא רוצה ללכת ‫ממילא, לא אכפת לי.
‫אוגי, לא כל דבר בעולם ‫קשור אליך.
‫מה קרה?
‫יהיה בסדר, חמודה. ‫-אבא יפגוש אותי שם,
‫תטפלי באח שלך. ‫-כן.
‫דייזי נשכה את אמא? ‫-היא ייללה
‫וכשאמא ניסתה להרים אותה ‫דייזי נשכה אותה.
‫הווטרינר יכול לרפא אותה?
‫היא סבלה מאוד, אוגי.
‫היא ממש זקנה.
‫אוגי, אני רוצה שתבוא להצגה. ‫טוב?
‫באמת? ‫-באמת.
‫בכל פעם שחזרתי מבית חולים, ‫דייזי הייתה פה.
‫היא הייתה חברה אמיתית. ‫וחברים אמיתיים...
‫קשה למצוא.
‫- אוגידוג: מבקש קואורדינטות ‫למפה שלך -
‫- היי. המקום הזה מדהים! ‫בנית את כל זה? -
‫- איפה אתה? -
‫- בספינה -
‫- אני מצטער על מה שאמרתי -
‫- האמת... באמת תתאבד ‫אם תיראה כמוני? -
‫- לא. אבל אני כן ‫אם איראה כמו ג'וליאן -
‫- חכה שתראה את הפרויקט שלנו ‫ליריד המדעים! -
‫- אז אפשר להיות חברים שוב? -
‫- בסדר -
‫תסלחו לי. ‫-מצטערת. תודה.
‫מושלם. -מקומות טובים. ‫-תחפש את השם של ויה, מותק.
‫משקפיים. אוי לא! ‫נראה לי ששכחתי אותם.
‫אוגי, פרק מעולה של "אגרנים", ‫בכיכוב התיק של אמא.
‫את מוכנה? -מותר לך להיות ‫בחדר ההלבשה של הבנות?
‫רציתי לאחל לך הצלחה. ‫-אומרים "תשברי רגל"... גם לך.
‫מישהו בא לעודד אותך הלילה? ‫-כן.
‫אמי הזמינה את כל השכונה. ‫יהיה מביך.
‫את? -אבי בירח דבש מאוחר, ‫ואמא שלי בדיכאון.
‫אולי היא תבוא מחר.
‫המשפחה של ויה תעודד אותך. ‫תהיי נהדרת הלילה.
‫רק תיהני מהמחזה. ‫-טוב.
‫שחק אותה! ‫-מר דוונפורט?
‫סליחה, אני לא יכולה לעלות, ‫אני מרגישה רע, תכף אקיא.
‫כולם נלחצים, כששיחקתי ב"המלט" ‫הקאתי כל ערב, יהיה בסדר!
‫תעלי, יש לך כל חופשת האביב ‫להתאושש. -אתה לא מקשיב.
‫אני ‫לא מופיעה.
‫את צוחקת? -אני מצטערת, ‫אבל ויה מכירה את התפקיד,
‫היא יכולה להופיע. ‫-אז לכי תמצאי אותה.
‫תודה.
‫היי. -היי.
‫המחזה נקרא "העיירה שלנו". ‫כתב אותו תורנטון ויילדר.
‫שם העיירה שלנו הוא ‫גרוברס קורנרס, ניו המפשייר.
‫ממש בגבול מסצ'וסטס. ‫-זה באמת קורה?
‫כן, תעלי בתור אמילי, ‫אבל אין הרבה זמן.
‫לא בטוח שאזכור את כל השורות. ‫-תצטייני, ג'סטין יעזור לך.
‫איפה היא? ‫ויה, את עולה בעוד שתי דקות!
‫למה את עושה את זה? ‫-אמרתי לך, יש לי בחילה.
‫יש לנו גם מפעל בעיירה. ‫אתם שומעים אותו?
‫זה בסדר. תשברי רגל. ‫-מייצר שמיכות
‫בבעלות משפחת קארטרייט, ‫והוא הביא להם הון.
‫ילדים, אני לא מוכנה. ‫ארוחת בוקר חשובה כמו
‫כל ארוחה אחרת. ואני לא מוכנה ‫שתזללו כמו זאבים.
‫הגדילה שלכם תיפגע. זו עובדה. ‫-מירנדה נראית שונה.
‫זו לא מירנדה, זו ויה. -מה? ‫-זאת ויה. יופי...
‫ואני מעדיפה את ילדיי בריאים ‫ולא מבריקים.
‫אני שניהם, אמא, כידוע לך. ‫אני הכי מבריקה בבית הספר
‫לגילי. יש לי זיכרון נפלא. ‫-תאכלי את ארוחת הבוקר שלך.
‫שפעת הקיבה שלך השתפרה מהר. ‫-מצטערת, אלה עצבים.
‫אהיה מוכנה עד מחר בערב. ‫-היא מצוינת.
‫אני לא יכולה. ‫לא יכולה להמשיך.
‫זה עובר מהר כל כך.
‫אפילו לא מספיקים ‫להביט זה בזה. לא הבנתי...
‫כל זה התרחש ‫ולא שמנו לב?
‫קחו אותי חזרה, לגבעה... ‫לקבר שלי.
‫אבל קודם, רגע. ‫עוד מבט אחד.
‫להתראות. ‫להתראות, עולם.
‫להתראות, גרוברס קורנרס.
‫אמא. ואבא. להתראות, ‫שעונים מתקתקים.
‫ואוכל. וקפה.
‫ואמבטיות חמות. ‫ושינה.
‫והתעוררות.
‫הו, ארץ...
‫את יפהפייה יותר מכדי ‫שמישהו יוכל להבין אותך.
‫תנשמי עמוק.
‫עשינו זאת. הבעת משאלה? ‫-ביקשתי אח.
‫כן? ‫יום הולדת שמח.
‫ויה!
‫זה היה בלתי נתפס! ‫-רק מחזה...
‫שום "רק", היית מדהימה! ‫-היית מעולה, ויה. מדהימה!
‫אוגי.
‫ואז הייתה האחות. ‫-כן... -שהפליצה
‫ואני ממעיטה במילה... ‫כמאה פעמים. -זו היית את,
‫אם לומר זאת בעדינות... ‫אני לא יודע איך לומר אחרת.
‫נתפסת! -לא. תצביעו מי רוצה ‫להחליף נושא ולהציל אותנו
‫מהסיפור. ‫-אני! מה זה?
‫זה הפרויקט של ג'ק ‫ואוגי ליריד המדעים,
‫לא סתם משהו מכוער ‫באמצע החדר.
‫אבל מה זה? -אני לא יודע... ‫-בואי איתי. תראי.
‫בואו!
‫מה? -אתה צוחק? ‫אני לא מאמינה שעשית את זה.
‫תיכנסו... ‫רק בלי נשיקות.
‫הרבה סרטי אימה נגמרו כך. -נפתח ‫את הצמצמים. שלוש, שתיים, אחת.
‫זו קמרה אובסקורה. ‫-כן, הוא בן עשר.
‫זה היה מגניב! ‫-היסטוריה קולנועית חיה.
‫אנשים, להסתדר בטור! ‫-בואו תחוו
‫קמרה אובסקורה מדהימה! ‫-צפו בתעלומת האדמה, הר הגעש.
‫נפתח את הצמצמים: ‫שלוש, שתיים, אחת!
‫ג'ק ואוגי.
‫חבר! -חבר!
‫אתה צריך ל... ‫-לחצתי.
‫טוב, עכשיו אני.
‫קדימה, כולם להיכנס... ‫תמצאו את הכיסא.
‫הכול טוב היום? ‫יהיה טוב, חבר'ה.
‫כולם פנימה, אמרת החודש.
‫תראו אותו. -איפה אוגי? ‫-שם.
‫למה אנחנו רצים במסדרון?
‫- אין כניסה ליצורים! -
‫אוגי, אתה בסדר? -כן, ‫הכול טוב. אני מאחר לשיעור.
‫אוגי, אם אתה צריך עזרה, ‫תבקש. אתה לא לבד.
‫אני יודע.
‫איימוס.
‫ידוע לך משהו על זה?
‫אתם מבינים? ‫אנחנו מתייחסים לבריונות
‫בחומרה רבה בבית הספר. ‫יש אפס סובלנות.
‫סלח לי, תוכל להסביר ‫מה קורה פה?
‫לא ג'וליאן חטף אגרוף בפה? ‫אם יש בריונות, זה לא הבן שלי.
‫- תעשה לכולם טובה ותמות! -
‫כתבת את זה, ג'וליאן? ‫-כן, אדוני.
‫זה נכתב על גב צילום כיתתי.
‫בנך הוציא את אוגי בפוטושופ.
‫זה לא הוא. ‫אני עשיתי את זה.
‫לא חשבתי שיביא את זה לבית ‫הספר, אבל כשחברים באים,
‫אני רוצה שישאלו על הבן שלנו ‫ולא של פולמן.
‫גברת אלבנס, כשלחצנו על אוגי ‫הוא הראה לנו עוד פתקים
‫שבנך השאיר לו בתא, ‫ובשולחן...
‫על הכיסא.
‫אם לאיש אין אומץ לומר זאת, ‫אני אגיד. הילדים האלה צעירים
‫מכדי להתמודד עם דבר כזה. ‫לג'וליאן היו סיוטים
‫מהילד הזה. -שרה. ‫-נאלצנו לקחת אותו לפסיכולוג
‫כדי לטפל בביעותי הלילה שלו. ‫-זו רק השעיה ליומיים.
‫לא תיסע לשמורת הטבע, זה הכול. ‫-יומיים בגלל שני פתקים
‫מילד? אחרי כל הכסף ‫שהזרמנו לבית הספר?
‫יש לנו חברים בדירקטוריון, ‫מר טושמן.
‫לי יש יותר. -אז מה לעשות? ‫להתכופף בפני כל אדם בעולם?
‫אסור לפגוע באיש יותר? ‫אתה לא מקל על הילדים.
‫גברת אלבנס,
‫הוא לא יכול לשנות ‫את המראה שלו, אז...
‫אולי נוכל לשנות ‫את צורת ההסתכלות שלנו.
‫כן. אמסור זאת לעולם האמיתי. ‫תודה על זה.
‫לא נחזור בסתיו.
‫אמא. אני אוהב את ‫בית הספר הזה. אמא.
‫יש לי חברים, אבא. ‫-הולכים, ג'וליאן. -בוא!
‫מר טושמן.
‫אני ממש מצטער.
‫אני יודע, ג'וליאן.
‫הוא אפילו לא מסתכל עלינו.
‫יהיה פיצוץ. תחרות!
‫צליל האושר!
‫טוב, תעצום עיניים ‫כי יש לי הפתעה בשבילך.
‫את לוקחת בקשות?
‫לא לפני 9:54.
‫תפקח עיניים. ‫-לא!
‫סיימת את התזה שלך! ‫-בוא נשתכר.
‫רגע, רגע, רגע. חכי.
‫רגע. כפל הפתעה הפתעה.
‫קדימה. ‫-לא יקפוץ עליי כלום?
‫עושה לי עיניים. מה יש פה? ‫אני די...
‫טוב, נכון? -אשאיר את זה ‫בקופסה בינתיים.
‫זה ראוי לנשיקה? בואי הנה. ‫-יותר מנשיקה. תודה.
‫ילדים! בואו נקבל בחום ‫את בית ספר ויליאם הית!
‫אקדמיית גלובר! ‫וביצ'ר פרפ!
‫סיכוי אחרון לקחת פופוקורן! ‫-שלום.
‫ברוכים הבאים ‫ל"שבת הסרט" ה-23
‫בשמורת הטבע ברורווד!
‫הסרט יהיה... ‫"הקוסם מארץ עוץ"! -כן!
‫חבר, רוצה לצאת? ‫-למה?
‫אפשר לצפות בסרט הזה ‫בכל זמן.
‫אני צריך להשתין. ‫-אתה רוצה לחזור?
‫לא, אני אלך לכאן. ‫-כמו ברכבת התחתית? דוחה.
‫לא, זה דוחה.
‫תראה מה זה. -מה? ‫על מה אתה מסתכל?
‫אני אעלה לשם יום אחד. ‫-אני יורד לכאן עכשיו...
‫גם אני צריך עכשיו. ‫-אתה שם. אני פה.
‫אל תסתכל.
‫מה יש לנו פה? ‫שני לוזרים מצחינים את העצים.
‫אוי! תראו את הפרצוף שלו! ‫-הוא יצור!
‫לא ראיתי דבר מכוער כזה בחיים! ‫-אולי זה אורק.
‫בוא נלך. ‫-ללכת לאן?
‫אני מדבר אליך, גולום. ‫זו חתיכת מסכה? "יקירי"...
‫מה הבעיה שלך?
‫החבר שלך הוא הבעיה שלי. ‫-היי! עזוב אותו.
‫מה תעשה בקשר לזה? ‫זוז מהדרך שלי. -לא.
‫אמרתי זוז מהדרך שלי! ‫-אמרתי לא!
‫ג'ק, מה קורה? ‫-מה זה? עוד יצורים?
‫איך קראת לנו, אידיוט? ‫-בוא, ילד טיפש.
‫חבר'ה, תפסיקו!
‫תפסיקו עם זה!
‫תפסיקו, בבקשה!
‫רק תלכו!
‫חבר! בוא... ‫נסתלק!
‫אתה בסדר? ‫חבר, אתה מדמם.
‫מה זה? מישהו בא.
‫איימוס? -ג'ק! ‫-פה! איימוס, בוא!
‫עקבו אחריכם? ‫-נראה לי שהתחמקנו...
‫איך ידעתם שהיינו צריכים עזרה? ‫-ראינו שהם עקבו אחריכם.
‫כנראה מכיתה ז', ענקיים. ‫-תודה, חבר'ה.
‫הצלתם אותנו. ‫-כן, תודה, חבר'ה.
‫היה מגניב איך שעמדת על שלך, ‫קטנצ'יק.
‫היי! ‫כמה התגעגעתי אליך!
‫להתראות, אוגי! -ביי! ‫-מה שלומך?
‫טוב. וגם השתתפתי בריב. ‫-אתה מדמם! אתה בסדר?
‫מה קרה? ‫-אוגי השתתף בריב.
‫זה נורא, אני מצטער. ניצחת? ‫-נייט. -אני קולט שאולי הוא
‫ניצח. כן? -כן. ותנחש מה? ‫הם היו מכיתה ז'.
‫להתראות, חבר! ‫-ביי!
‫לריב זה רע, אוגי. ‫-ביי, גברת ואדון פי. -להתראות!
‫נתראה בטקס סיום, אוגי.
‫נראה מהודר. ‫-תודה, אבא.
‫דיברתי עליי. ‫היי! גם אתה נראה טוב.
‫ניתן לומר שגברי פולמן ‫קוטלים היום.
‫עשית דרך, מה? ‫-כן.
‫אוגי, אני גאה בך שעמדת בזה. ‫-לא חשבת שאצליח.
‫ברור שכן.
‫טוב, כשהתחלת עוד הרכבת ‫קסדת אסטרונאוט בציבור.
‫אני אוהב את הקסדה. ‫הלוואי שידעתי איפה היא.
‫במשרד שלי. ‫-מה? אבא!
‫זו הייתה מתנה, ‫מה פתאום החבאת אותה?
‫בבקשה אל תכעס. תבין, ‫הרכבת אותה כל הזמן.
‫כבר לא ראיתי אותך, ‫התגעגעתי לפנים שלך.
‫אתה לא תמיד מחבב אותם, ‫אבל אני אוהב אותם.
‫אלה הפנים של הבן שלי.
‫אני רוצה לראות אותם.
‫אתה סולח לי? ‫-לא.
‫כן.
‫אמא יודעת? -לא, ‫היא הייתה הורגת אותי.
‫אבל אולי אמצא אותה, ‫אם אתה צריך... -זה בסדר.
‫אמא. -כן? ‫-תודה.
‫על מה? -שהכרחת אותי ‫ללכת לבית הספר.
‫כעסתי עלייך נורא לפעמים, ‫אבל אני שמח להיות פה.
‫אתה באמת פלא, אוגי. ‫אתה פלא.
‫"לך עם היום
‫ותשאף אל השמש!"
‫תודה, מקהלה. ‫זה היה יפהפה.
‫גבירותיי, רבותיי, בנים ובנות, ‫בוגרים.
‫פרס אחרון הבוקר הוא ‫מדליית הנרי וורד ביצ'ר
‫לתלמידים שהיו ראויים לציון ‫או התנהגו למופת.
‫לרוב זה פרס על "פעולה טובה", ‫שירות.
‫אבל מצאתי קטע שהוא כתב ‫והבנתי ש"פעולה טובה"
‫באה במגוון צורות. ‫"גדולה", הוא כתב,
‫"איננה להיות חזק ‫אלא להשתמש נכון בחוזק.
‫"הוא או היא דגולים
‫כשכוחם סוחף את מרב הלבבות
‫"על ידי משיכתם שלהם".
‫ללא שהיות יתרות.
‫השנה אני גאה מאוד להעניק
‫את מדליית הנרי וורד ביצ'ר ‫לתלמיד
‫שכוחו השקט סחף ‫את מרב הלבבות. אם כן,
‫האם אוגוסט פולמן יעלה ‫לקבל את הפרס?
‫אתה הכי טוב, חבר!
‫כשצעדתי לבמה, ‫הרגשתי כאילו אני צף.
‫הלב שלי דפק במהירות.
‫לא הבנתי למה ‫אני מקבל מדליה.
‫לא פוצצתי את "כוכב המוות". ‫בסך הכול
‫עברתי את כיתה ה', ‫כמו כל אחד פה. -ברכות.
‫זה בשבילך. ‫-אבל אולי זו הנקודה...
‫אולי האמת היא ‫שאני לא כל כך רגיל.
‫אולי לו ידענו ‫מה אחרים חושבים,
‫היינו יודעים ‫שאף אחד לא רגיל.
‫ולכולנו מגיעות תשואות בעמידה, ‫לפחות פעם בחיינו...
‫לחברים שלי מגיע.
‫למורים שלי מגיע.
‫לאחותי מגיע כי היא ‫תמיד הייתה שם בשבילי.
‫לאבא מגיע ‫כי הוא תמיד מצחיק אותנו.
‫ולאמא הכי מגיע כי היא ‫אף פעם לא מוותרת, על כלום.
‫במיוחד לא עליי.
‫כמו באמרה האחרונה שמר בראון ‫נתן לנו. "תהיה נדיב,
‫"כי לכל אחד יש מאבק קשה". ‫ואם באמת רוצים לראות
‫מיהם האנשים... ‫צריך רק... להסתכל.
‫במאי: ‫סטיבן צ'בוסקי
‫על פי ספר מאת ‫ר"ג פלאסיו
‫ג'וליה רוברטס
‫אוון וילסון
‫ג'ייקוב טרמבליי
‫איזבלה וידוביק
‫מנדי פטינקין
‫דוד דיגס
‫סוניה ברגה
‫עברית: ‫דורית גינת
‫עריכה לשונית: ‫דנה אלטמן באר
‫הפקת תרגום: ‫טרנס טייטלס בע"מ